Sírbatételi Alkonyati Istentisztelet

Nagypéntek

(Megjegyzés: az Énekeskönyv szerint)

Szokásos kezdet

Áldott a mi Istenünk, öröktől fogva, most és mindenkor és örökkön-örökké!

Amen.

Dicsőség néked, Istenünk, dicsőség néked!

Mennyei Király, Vigasztaló, igazságnak Lelke, ki mindenütt jelen vagy és mindeneket betöltesz, minden jónak kútfeje és az életnek megadója, jöjj el, és lakozzál mibennünk, és tisztíts meg minket minden szennytől, és üdvözítsd, Jóságos, a mi lelkünket!

Szent Isten, szent Erős, szent Halhatatlan irgalmazz nekünk! (Háromszor)

Dicsőség az Atyának és Fiúnak és Szentléleknek, most és mindenkor és örökkön-örökké! Amen.

Szentháromság, könyörülj rajtunk! Urunk, tisztíts meg bűneinktől! Uralkodó, bocsásd meg vétkezéseinket! Szent, tekintsd és gyógyítsd meg betegségeinket a te nevedért!

Uram, irgalmazz! Uram, irgalmazz! Uram, irgalmazz!

Dicsőség az Atyának és Fiúnak és Szentléleknek, most és mindenkor és örökkön-örökké! Amen.

Mi Atyánk, aki a mennyekben vagy, szenteltessék meg a te neved, jöjjön el a te országod, legyen meg a te akaratod, amint a mennyben, úgy a földön is. Mindennapi kenyerünket add meg nekünk ma, és bocsásd meg vétkeinket, miképpen mi is megbocsátunk az ellenünk vétkezőknek; és ne vigy minket kísértésbe, de szabadíts meg a gonosztól!

Mert tied az ország, a hatalom és a dicsőség, Atya és Fiú és Szentlélek, most és mindenkor és örökkön-örökké!

Amen.

Uram, irgalmazz! Uram, irgalmazz! Uram, irgalmazz! Uram, irgalmazz! Uram, irgalmazz! Uram, irgalmazz!

Uram, irgalmazz! Uram, irgalmazz! Uram, irgalmazz! Uram, irgalmazz! Uram, irgalmazz! Uram, irgalmazz!

Dicsőség az Atyának és Fiúnak és Szentléleknek, most és mindenkor és örökkön-örökké! Amen.

Jertek imádjuk a mi királyunkat és Istenünket!

Jertek imádjuk Krisztust, a mi királyunkat és Istenünket!

Jertek boruljunk le és imádjuk magát Jézus Krisztust, a mi királyunkat, Urunkat és Istenünket!

103. zsoltár

Áldjad én lelkem az Urat, / Uram Istenem! fölötte fölséges vagy, dicsőségbe és ékességbe öltöztél, - világossággal, mint köntössel körül vagy öltve, / kiterjesztvén az eget, mint sátorfödelet; - ki befödöd vizekkel annak felső részeit, / ki a felhőt szekereddé teszed, ki a szelek szárnyain jársz; - ki angyalaidat szélvésszé teszed, / és szolgáidat égető tűzzé; - ki a földet állandóságra alapítottad, / hogy nem fog ingadozni örökkön-örökké. - A vízmélység öltözet gyanánt födte azt; / a hegyeken vizek állottak. - A te feddésed elől elfutottak; / mennydörgésed szavától megijedtek. - A hegyek fölemelkedtek, a völgyek alászállottak / azon helyre, melyet nekik alapítottál. - Határt vontál, melyet nem fognak átlépni, / s nem térnek vissza a földet elborítani. - Ki forrásokat fakasztasz a völgyekben, / a hegyek között folynak a vizek. - Iszik azokból minden mezei vad; / azok után lihegnek szomjúságukban a vadszamarak. - Azok mellett lakoznak az égi madarak; / a kősziklák közül szózatot adnak. - Ki megöntözöd a hegyeket onnan felől; / a te műveid gyümölcséből megelégíttetik a föld. - Ki szénát teremtesz a barmoknak, / és veteményt az emberek szolgálatára, - hogy kenyeret termessz a földből, / és bor vidámítsa föl az ember szívét; - hogy olajjal derítse föl orcáját, / és a kenyér erősítse meg az ember szívét. - Jóllaknak a mező fái, és a Libanon cédrusai; / melyeket ültetett. - Ott fészkelnek a madarak, / a gólya háza fő azok között. - A magas hegy a szarvasok, / a kőszikla a sündisznók menedéke. - A holdat időmértékül teremté; / a nap tudja lenyugvását. - Sötétséget parancsolsz és éj van, / mely alatt mind kimennek az erdei vadak, - az oroszlán ordító kölykei, / hogy ragadozzanak, és az Istentől magoknak eledelt keressenek. - Fölkel a nap és összegyűlnek, / és hajlékaikba helyezkednek. - Kimegy az ember munkájára / és dolgára napestig. - Mely igen fölségesek a te műveid, Uram! / mindeneket bölcsességgel cselekedtél; mi a földet betölti, mind a te jószágod. - Ez a nagy és tágas öblű tenger, ott az úszók, melyeknek száma nincs, / a kicsiny állatok a nagyokkal; - Ott járnak a hajók, / a cethal, melyet alkottál, hogy játsszék abban. - Mindnyájan tőled várják, / hogy eledelt adj nekik idejében. - Te adván nekik, gyűjtenek; / fölnyitván kezedet, minden betelik jóval. - De ha elfordítod arcodat, megrémülnek; / ha elveszed lélegzetüket, elfogynak és a porba visszatérnek. - Beléjük bocsátván leheletedet, fölélednek; / és megújítod a föld színét. - Legyen az Úré a dicsőség mindörökké. / Az Úr örülni fog alkotmányaiban; - ki letekint a földre, és megrendíti azt; / ki a hegyeket megérinti és füstölögnek. - Énekelni fogok az Úrnak életemben, / dicséretet mondok az én Istenemnek, valamíg leszek. - Legyen kellemes neki az én beszédem; / én pedig az Úrban fogok gyönyörködni. - Fogyjanak el a bűnösök a földről és a gonoszok, úgy, hogy ne legyenek; / áldjad én lelkem az Urat.

Dicsőség az Atyának és Fiúnak és Szentléleknek, most és mindenkor és örökkön-örökké! Amen

Alleluja, Alleluja, Alleluja, dicsőség néked, Isten. (Kétszer recitálva, harmadszor énekelve)

Békesség ekténia

Békességben könyörögjünk az Úrhoz!

Uram, irgalmazz!

A mennyei békéért és lelkünk üdvösségéért könyörögjünk az Úrhoz!

Uram, irgalmazz!

Az egész világ békességéért, Isten szentegyházainak jólétéért és mindnyájunk egyesítéséért könyörögjünk az Úrhoz!

Uram, irgalmazz!

Ezen szent hajlékért s mindazokért, kik ide hittel, buzgósággal és istenfélelemmel járnak, könyörögjünk az Úrhoz!

Uram, irgalmazz!

Szentséges főpásztorunk N. római pápáért, Istenszerető N. (érsek-) metropolitánkért, (és N. püspökünkért), a tisztes áldozópapságért, a Krisztus-szerinti segédlő papságért, az egész egyházi rendért és a népért könyörögjünk az Úrhoz!

Uram, irgalmazz!

Ezen városért (községért), minden városért, községért és vidékért, s az azokban lakó hívekért könyörögjünk az Úrhoz!

Uram, irgalmazz!

A levegőnek kedvező mérsékletéért, a föld terményeinek bőségéért és békességes időkért könyörögjünk az Úrhoz!

Uram, irgalmazz!

A hajózókért, utazókért, betegekért, fáradozókért, foglyokért s ezek szabadulásáért könyörögjünk az Úrhoz!

Uram, irgalmazz!

Hogy mentsen meg minket minden aggódástól, haragtól és szükségtől, könyörögjünk az Úrhoz!

Uram, irgalmazz!

Oltalmazz, ments meg, könyörülj és őrizz meg minket, Isten, a te kegyelmeddel!

Uram, irgalmazz!

Legszentebb, legtisztább, legáldottabb dicső királynénkat, az Istenszülő és mindenkorszűz Máriát minden szentekkel együtt említvén, önmagunkat, egymást s egész életünket Krisztus Istenünknek ajánljuk!

Néked Uram!

Mert téged illet minden dicsőség, tisztelet és imádás, Atya és Fiú és Szentlélek, most és mindenkor és örökkön-örökké.

Amen.

Uram, tehozzád

1. hang

Uram, tehozzád kiáltok, / hallgass meg engem; / figyelmezz imádságom hangjára, / midőn tehozzád kiáltok; /’ hallgass meg engem, Uram!

Igazodjék fel az én imádságom, / mint a tömjénfüst a te színed elé; / kezeimnek fölemelése / esti áldozat gyanánt. /’ Hallgass meg engem, Uram!

1. hang

Minden teremtmény félelmében elváltozott, / látván téged, Krisztus Üdvözítőnk, a kereszten függeni; / a Nap homályba borult, / és a föld alapjai megrendültek; / mindenek részvéttel indultak meg a mindeneket Teremtőnek szenvedésén, / ki önként szenvedtél érettünk, /’ Urunk, dicsőség néked! Kétszer.

2. hang.

A gonosz és istentelen emberek / miért tusakodnak a hiúságok felett, / miért ítélik halálra az életnek Urát? / Ó, nagy csoda! A világ Alkotója a bűnösök kezébe engedi magát, / és az Emberszeretőt a keresztre függesztik, / és ő elszenvedi mindezeket, / hogy szenvedésével a pokol rabjait kiszabadítsa. /’ Ó, hosszantűrő Urunk, dicsőség néked!

Látván téged, Istennek megtestesült Igéje, / a szeplőtelen Szűz, keresztre fölfeszítve, / anyai keblét éles tőr járta át, / az ő legtisztább szívében fájdalmasan lőn megsebezve, / lelke mély keserűségében zokogott, / arcának fénylő tekintete, mint a napé, elhalványodott, / és szétomlott hajjal, siránkozva / és kezeit törve bánatosan kiáltott fel: / Jaj nekem, édes isteni gyermekem! / Jaj nekem, ó te világ világossága! / Miért szállottál alá szemeim elől Isten Báránya? / És íme az angyalok is remegve csodálják a te kínszenvedésedet! / Megfoghatatlan nagy a te szereteted és irgalmad! /’ Urunk, Jézus, dicsőség néked!

Téged, Üdvözítőnk, / a mindenség Alkotóját és Istenét / látván a te szeplőtelen szűz Anyád keresztre feszítve, / keservesen fölsóhajtott: / Én édes Fiam, én Istenem! / Hová lett a te tekinteted szépsége? / Nem bírom a fájdalmat, / látván téged igazságtalanul halálra kínozva: / Siess tehát, és kelj fel, / hogy dicsőítsem a te halottaidból való /’ harmadnapi feltámadásodat!

6. hang.

Ma a teremtmények Ura Pilátus előtt áll / és a mindenek Alkotója a megfeszíttetésre adatik, / mint a leöletésre vezetett bárány, / saját akarata szerint a keresztre szegeztetik / és oldala általveretik, / és aki mannát bocsátott a földre, / azt ecettel itatják és arcul csapkodják, / a mindenek Alkotóját saját szolgái megcsúfolják. / Ó, fönséges emberszeretet! / Ő ekkor is a maga ádáz ellenségeiért imádkozik, mondván: / Atyám, bocsásd meg nekik ezen bűnt, / mert nem tudják a gonosztevők, /’ milyen igazságtalanságot cselekszenek.

Dicsőség. 6. hang.

Ó, miként ítélte el a törvénytelen tanács / a mindenek Királyát halálra? / nem szégyellvén magát az ő jótéteményei előtt, / melyekre előre figyelmeztette őket, mondván: / Mit cselekedtem néktek, ó én népem? / Nem árasztottam-e el Júdeát csodákkal? / A holtakat egy szóval nem támasztottam-e fel? / Mindenféle fájdalmat és betegséget nem gyógyítottam-e meg? / Mindezeket mivel háláljátok meg nekem? / Miért nem emlékeztek vissza tetteimre? / A gyógyításokért sebekkel, / az életért halállal fizettek nekem! / Jótevőtöket mint gonosztevőt, / törvényhozótokat mint törvényszegőt, / a mindenek Királyát mint rabszolgát ítélitek el / és keresztre szegezitek! /’ Ó, hosszantűrő Urunk, dicsőség néked!

Most és.

Rettenetes és magasztos titok történik ma szemeink előtt: / Az Érinthetetlent elfogták; / aki Ádámot az átok kötelékeiből feloldozta, megkötözik; / aki a szíveket és veséket vizsgálja, / igazságtalan vizsgálat alá vetik; / ki a feneketlen mélységeket betölté, / a tömlöcbe taszítják; / ki előtt a mennyei erők rettegve állanak, / Pilátus elé állítják; / a mindenek Teremtőjét a teremtmények arcul verik; / az élők és holtak Bíráját keresztre ítélik, / a pokol legyőzőjét a sírba zárják. / Ki mindezeket kegyesen elszenvedted / és mindnyájunkat az átoktól megszabadítottál, /’ ártatlan Urunk, dicsőség néked!

Enyhe világossága

Bölcsesség igazhívők!

Enyhe világossága, / a szent és boldog, / és halhatatlan / mennyei Atya isteni dicsőségének, / Jézus Krisztus! / Eljövén a Napnak lenyugvásához / és látván az esteli fényt; / áldjuk az Atyát / s a Fiút, és a Szentlélek Istent! / Mert te méltó vagy, / hogy minden időben, / szent hangon énekeljünk tenéked, / Isten fia, / ki éltet adsz a világnak; /’ miért is ez a világ dicsőít téged.

Figyelmezzünk! Békesség † mindnyájatoknak! Bölcsesség, figyelmezzünk!

Prokimen 4. hang: Elosztották maguk között ruháimat, / és öltönyömre sorsot vetettek. (Zsolt 21,19)

Elővers: Istenem, én Istenem, tekints reám, miért hagytál el engem?

Bölcsesség!

Kivonulás könyvének olvasása

Figyelmezzünk!

Szólt az Úr Mózeshez, szemtől-szembe, úgy ahogy az ember barátjával szokott beszélni. Aztán visszatért a táborba, de a szolgálatot végző ifjú, Józsue, Nun fia nem távozott a sátortól. Mondta erre Mózes az Úrnak: íme, azt mondod nekem, hogy vezessem föl ezt a népet, de nem adod tudtomra, kit küldesz majd velem, pedig azt mondottad: „Név szerint ismerlek, és kegyelmet találtál előttem”. Nos, ha kegyelmet találtam előtted, mutasd meg nékem arcodat, hogy megismerjelek és kegyelmet találva előtted megtudjam, hogy valóban a te néped ez a nemzet! Mondta erre az Úr: Magam fogok előtted menni, és nyugodalmat szerezni néked. Így szólt erre Mózes: Ha nem te magad jársz velünk, ne is vezess ki minket erről a helyről! Miből is tudhatnánk meg, én és néped, hogy kegyelmet találtunk színed előtt, hacsak velünk nem jársz? Így én és néped dicsőbbek leszünk minden népnél, mely a földön lakik! Mondá erre az Úr Mózesnek: Ezt is, amit mondtál, megteszem, mert kegyelmet találtál előttem, s mindenkinél jobban ismerlek téged. Így szólt erre Mózes: „Mutasd meg nékem dicsőségedet!” Ő pedig így felelt: „Elvonulok majd előtted teljes dicsőségemben, s kiáltom előtted az Úr nevét: irgalmazok annak, akinek akarok, és könyörülök azon, akin könyörülök”. Majd hozzátette: Arcomat azonban nem láthatod, mert nem láthatja meg senki az arcomat úgy. hogy életben maradjon. Aztán így szólt: „íme, itt van egy hely mellettem: állj erre a kősziklára, s ha majd elvonul előtted dicsőségem, a kőszikla hasadékába helyezlek, s betakarlak a kezemmel, míg el nem vonulok; aztán pedig elveszem kezemet, és hátulról megláthatsz, – de arcomat meg nem láthatod”.

Prokimen 4. hang: Ítéld meg, Uram, a nekem ártókat, / győzd meg az ellenem harcolókat! (Zsolt 34,1)

Elővers: Ragadj fegyvert és pajzsot, és kelj föl segítségemre!

Bölcsesség!

Jób könyvének olvasása

Figyelmezzünk!

Az Úr még jobban megáldotta Jóbot, mint azelőtt, mert lett neki tizennégyezer juha, hatezer tevéje, ezer iga marhája és ezer szamárkancája. És született neki hét fia és három leánya. Az egyiket Napnak, a másikat Kassziának, a harmadikat pedig Szelencének nevezte. Az egész földön sem lehetett oly szép leányokat találni, mint amilyenek Jób leányai voltak, és apjuk örökrészt adott nekik testvéreik között. Jób pedig ezek után még száznegyven évig élt és látta nemcsak gyermekeit, hanem gyermekeinek a gyermekeit is negyedik nemzedékig. Majd öregkorában meghalt, életének napjait betöltve. De megírták, hogy majd feltámad azokkal, kiket az Úr feltámaszt. Róla mondja a szír könyv, hogy Anzitiszen, Idumea és Arábia határán lakott s először Jóbábnak hívták. Arab nőt vett feleségül, ki neki egy Ennon nevű fiat szült. Ő maga Zára fia volt, Ézsau utódai közül, Boszrából. Ábrahámtól számítva ötödik ivadék.

Bölcsesség!

Izajás próféta jövendölésének olvasása (52,13-54,1)

Figyelmezzünk!

Így szól az Úr: íme. szolgám tudatos és magasztos lesz, s igen nagy dicsőségre jut. Amint sokan álmélkodtak őt látva, mert annyira dicstelen volt az emberek között az alakja, és nem volt dicsőséges az emberek fiaihoz képest; úgy majd elcsodálkozik rajta számos nemzet, és királyok is befogják majd szájukat; mert akik még hírt sem kaptak felőle, azok is meglátják, és akik még nem is hallottak, tudomást vesznek róla. Uram. ki hitte volna azt, amit hallottunk, és az Úr karja ki előtt nyilvánult meg? Hírt kaptunk felőle, ki egy gyermekként nőtt fel Előtte, mint gyökér a szomjas földből. Láttuk őt, és nem volt formás vagy szép, és külső megjelenése nem volt becses, sőt hiányosabb volt az emberek fiainál. Sebekkel teli ember ő, aki tudja, mi a betegség. Arca eltorzult és megvetett lett, és semmibe sem vették. A mi bűneink terhét hordozza, és miattunk szenved, mi pedig úgy tekintettünk fájdalmára, mint Isten csapására és megpróbáltatására. Pedig a mi bűneinkért lett megsebezve, és gonoszságaink miatt lett összetörve. A mi békességünkért van rajta fenyíték, és az ő sebei szereztek nekünk gyógyulást. Mi mindnyájan juhok módjára tévelyegtünk, s az ember letévedt útjáról, s az Úr őt szolgáltatta ki bűneink miatt. Ő pedig gyötrelmet szenvedve sem nyitja ki a száját. Mint juhot, leöletésre vitték, és elnémul, mint a bárány nyírója előtt, és nem nyitja meg a száját. Megaláztatással lett elvéve ítélete. Az ő nemzedékét ki fogja felsorolni? Mert élete ki lett véve a földről: az én népem gonoszságaiért hurcolták halálba. A gonosztevőket adom oda sírja helyett, és a gazdagokat halála helyett. Mert nem művelt gonoszságot, és álnokság sem volt ajkán. De az Úr meg akarja tisztítani őt sebeitől. Ha megfizettek bűneitekért, lelketek hosszú életű nemzetséget lát. S elveszi az Úr lelkének fájdalmát, hogy világosságot mutasson neki, és tudatossá alakítsa, hogy megigazulttá tegye az igazat, aki sokaknak jó szolgálatot tett és bűneiket maga hordozta. Ezért sokakat kap majd örökségül, és a hatalmasok osztályrészéből részesedik, akikért halálra adatott a lelke és a gonoszok közé számíttatott. Ő sokak bűneit magára vette, és azoknak vétkeiért lett halálra adva. (54. f:) Örvendj, ó meddő asszony, ki nem szülsz; törj ki ujjongásban és kiálts, ki nem vajúdtál; mert több gyermeke van az elhagyottnak, mint annak, akinek férje van!

Prokimen 6. hang: Mély verembe tettek engem, / sötétségbe és a halál árnyékába. (Zsolt 87,7)

Elővers: Uram, üdvözítő Istenem, éjjel-nappal hozzád kiáltottam.

Bölcsesség!

Szent Pál apostol Korintusiakhoz írt levelének olvasása (l, 18-31)

Figyelmezzünk!

Testvérek! A kereszt igéje azoknak ugyan, akik elvesznek, oktalanság, de azoknak, akik üdvözülnek, vagyis nekünk, Isten ereje. Mert így szól az Írás: „Elvesztem a bölcsek bölcsességét, és az okosak okosságát elvetem”. Hol van a bölcs? Hol az írástudó? Hol van e világnak vitázója? Nemde oktalansággá tette Isten e világnak bölcsességét? Mivel ugyanis a maga bölcsességében nem ismerte meg a világ isteni bölcsessége által az Istent, úgy tetszett Istennek, hogy az igehirdetés oktalansága által üdvözítse a hívőket. Mert a zsidók jeleket kívánnak, a görögök meg bölcsességet keresnek, mi azonban a keresztre feszített Krisztust hirdetjük, aki ugyan a zsidóknak botrány, a pogányoknak pedig oktalanság, maguknak, a meghívottaknak azonban, zsidóknak és görögöknek egyaránt: Krisztus, az Isten ereje és az Isten bölcsessége. Hiszen Isten oktalansága bölcsebb az embereknél; és az Isten gyöngesége erősebb az embereknél. Gondoljatok csak meghívásotokra, testvérek: nem sokan vannak köztetek test szerint bölcsek, nem sok a hatalmas, nem sok az előkelő. Isten azonban azt választotta ki, ami a világ szerint oktalan, hogy megszégyenítse a bölcseket, és azt választotta ki az Isten, ami a világ szerint gyönge, hogy megszégyenítse az erőseket, és ami a világ szemében közönséges és megvetett, azt választotta ki az Isten, a semminek látszókat, hogy azokat, amik valaminek látszanak, megsemmisítse, így senki se dicsekedhet Isten színe előtt. Általa vagytok pedig ti Krisztus Jézusban, aki Istentől bölcsességünkké, megigazulásunkká, megszentelődésünkké és megváltásunkká lett. Így teljesül az Írás: „Aki dicsekszik, az Úrban dicsekedjék”. Én is, midőn hozzátok mentem, testvérek, nem kiváló beszéddel vagy bölcsességgel akartam hirdetni nektek Krisztus tanúbizonyságát. Mert elhatároztam, hogy nem akarok másról tudni köztetek, mint Jézus Krisztusról, a megfeszítettről.

Békesség Néked, bölcsesség figyelmezzünk!

Alleluja… 1. hang.

Szabadíts meg engem, Isten, mert a vizek immár lelkemig hatoltak!

Elővers: Gyalázatot és nyomorúságot szenved a szívem.

Elővers: Homályosodjék el szemük, hogy ne lássanak.

Bölcsesség, igazhívők, hallgassuk a szent evangéliumot! Szent Máté evangéliumának olvasása.

Dicsőség a Te Kínszenvedésednek, Uram, dicsőség néked!

Figyelmezzünk!

(Evangélium-olvasás)

Dicsőség a Te Hosszútűrésednek, Uram, dicsőség néked!

Ekténia

Mondjuk mindnyájan, teljes lelkünkből és teljes elménkből, mondjuk!

Uram, irgalmazz!

Mindenható Urunk, atyáinknak Istene, kérünk téged, hallgass meg minket és könyörülj!

Uram, irgalmazz!

Könyörülj rajtunk, Isten, a te nagy irgalmasságod szerint, kérünk téged, hallgass meg minket és könyörülj!

Uram, irgalmazz! Uram, irgalmazz! Uram, irgalmazz!

Könyörögjünk még Szentséges főpásztorunk N. római pápáért, Istenszerető N. (érsek-) metropolitánkért, (és N. püspökünkért), lelkiatyáinkért s Krisztusban minden atyánkfiáért!

Uram, irgalmazz! Uram, irgalmazz! Uram, irgalmazz!

Könyörögjünk még az itt jelenlévő s tőled nagy és bő kegyelmeket váró népért, a mi jótevőinkért és minden igazhitű keresztényért!

Uram, irgalmazz! Uram, irgalmazz! Uram, irgalmazz!

Mert irgalmas és emberszerető Isten vagy, és téged dicsőítünk, Atya és Fiú és Szentlélek, most és mindenkor s örökkön-örökké.

Amen.

Add Urunk

4. hang; dallama: Elcsodálkozott József.

Add Urunk, hogy ez estén / minden bűntől megőrizzük magunkat. / Áldott vagy te, Urunk, atyáinknak Istene; / dicséretes és dicsőséges a te neved mindörökké. Amen. / Legyen, Uram, a te kegyelmed rajtunk, / amint tebenned bíztunk. / Áldott vagy te, Urunk, / taníts meg minket a te igazságaidra. / Áldott vagy te, Uralkodó, / oktass bennünket a te igazságaidra. / Áldott vagy te, Szent, / világosíts meg minket a te igazságaiddal. / Uram, a te kegyelmed örökké, / kezeid munkáit meg ne vesd. / Téged illet a dicséret, / téged illet az ének. / Téged illet a dicsőség, / Atya és Fiú és Szentlélek, / most és mindenkor /’ és örökkön-örökké. Amen.

Teljesítsük esti könyörgésünket az Úrhoz!

Uram, irgalmazz!

Oltalmazz, ments meg, könyörülj és őrizz meg minket, Isten, a te kegyelmeddel!

Uram, irgalmazz!

Hogy ezen egész estét tökéletesen szentül, békességben és vétek nélkül töltsük el, kérjük az Úrtól!

Add meg, Uram!

A békesség angyalát, a hűséges vezetőt, lelkünk és testünk őrzőjét kérjük az Úrtól!

Add meg, Uram!

Bűneink és vétségeink bocsánatát és elengedését kérjük az Úrtól!

Add meg, Uram!

Jókat és hasznosakat lelkünknek és a világnak békességet kérjünk az Úrtól!

Add meg, Uram!

Hogy életünknek hátralevő részét békében és bűnbánatban töltsük, kérjük az Úrtól!

Add meg, Uram!

Hogy életünket keresztény módon, gyötrelem és szégyen nélkül végezzük be, s hogy Krisztus félelmetes ítélőszéke előtt jó feleletet adjunk, kérjük az Úrtól!

Add meg, Uram!

Legszentebb, legtisztább, legáldottabb dicső királynénkat, az Istenszülő és mindenkorszűz Máriát minden szentekkel együtt említvén, önmagunkat, egymást s egész életünket Krisztus Istenünknek ajánljuk!

Néked, Uram!

Mert jóságos és emberszerető Isten vagy és téged dicsőítünk, Atya és Fiú és Szentlélek, most és mindenkor s örökkön-örökké.

Amen.

Békesség mindnyájatoknak!

És a te lelkednek!

Fejeteket hajtsátok meg az Úrnak!

Néked, Uram!

Legyen áldott és dicsőített a Te országod hatalma, Atya és Fiú és Szentlélek, most és mindenkor és örökkön-örökké!

Amen.

Előverses sztichirák

2. hang. Mintadallam.

Midőn / téged, Üdvözítő Jézusom, / ki mindnyájunk élete vagy, / Arimateai József a keresztről holtan levett, // akkor / illatos fűszerekkel tiszta gyolcsba takarta / a te romolhatatlan testedet, / és szívében aggódva küzdött, / hogy téged bűnös ajkaival megérinthessen, // de a / félelemtől elfogódva / „Üdvözlégy!”, kiálta néked, /’ dicsőség a te alázatosságodnak, Emberszerető!

Elővers: Az Úr országol, ékességbe öltözött.

Midőn / mindnyájunkért új sírba tétettél Jézus, / ki mindnyájunknak Megváltója vagy, // akkor / a mindig gúnyosan kacagó pokol / látván téged megrémült, / zárai széttörtek, kapui leromboltattak, / a sírok megnyíltak és a holtak fölkeltek: // akkor / Ádám hálával eltelten örömmel kiáltott fel: /’ Dicsőség a te alázatosságodnak, Emberszerető!

Elővers: Mert ő erősítette meg a föld kerekségét, mely nem fog ingadozni.

Midőn / testileg önként a sírba tétettél, / ki isteni természeted szerint körülírhatatlan / és befogadhatatlan vagy, // akkor / a halál tárházát leromboltad / és a pokol minden tartományát megsemmisítetted, Krisztus; / miáltal ezen szombatot is / a te isteni áldásoddal /’ a dicsőség és a fény magas polcára emelted.

Elővers: A te házadat szentség illeti, Uram, örök időkre.

Midőn / a mennyei erők láttak téged, Jézus, / az istentelenektől ámító gyanánt meggyaláztatni, / és látták a te sírod kövét / ama / kezek által lepecsételtetni, / melyekkel a te legszentebb oldalad lándzsával általveretett, / elámultak a te kimondhatatlan hosszú türelmed felett; // de a / mi üdvösségünknek örvendvén / fölkiálták neked: /’ Dicsőség a te alázatosságodnak, Emberszerető!

Dicsőség. Most és. 5. hang.

Téged, Uram, ki világossággal, mint köntössel körül vagy öltve, / József Nikodémmel együtt levett a fáról, / és látván téged mint meztelen halottat, eltemetetlenül, / keservesen sírva fakadt, / és zokogva mondá: / Ó, jaj nékem, legédesebb Jézus! / Kit kevéssel azelőtt / a Nap, látván a keresztfán függni, homályba borult, / és a föld félelemtől megrendült, / a templom kárpitja kettészakadt; / íme, most énnekem így kell látnom téged, / ki érettem önként elszenvedted a halát! / Miként temesselek el, én Istenem? / Avagy minő gyolcsba göngyöljem drága testedet? / Hogyan érintsem kezeimmel a te legtisztább tagjaidat, / és minő dicsőítő éneket zengjek a te elköltözésed felett, Kegyelmes? / Magasztalom a te kínszenvedésedet, / dicsőítem a te eltemettetésedet és föltámadásodat: /’ Uram, dicsőség néked!

Most bocsásd el Uram

Most bocsásd el, Uram, / a te szolgádat / a te igéd szerint békességben, mert látták szemeim / a tőled küldött Üdvözítőt, / kit rendeltél minden népek színe elé, világosságul a pogányoknak / megvilágosítására, /’ és dicsőségül a te népednek, Izraelnek.

Szent Isten, szent Erős, szent Halhatatlan irgalmazz nekünk! (Háromszor)

Dicsőség az Atyának és Fiúnak és Szentléleknek, most és mindenkor és örökkön-örökké! Amen.

Szentháromság, könyörülj rajtunk! Urunk, tisztíts meg bűneinktől! Uralkodó, bocsásd meg vétkezéseinket! Szent, tekintsd és gyógyítsd meg betegségeinket a te nevedért!

Uram, irgalmazz! Uram, irgalmazz! Uram, irgalmazz!

Dicsőség az Atyának és Fiúnak és Szentléleknek, most és mindenkor és örökkön-örökké! Amen.

Mi Atyánk, aki a mennyekben vagy, szenteltessék meg a te neved, jöjjön el a te országod, legyen meg a te akaratod, amint a mennyben, úgy a földön is. Mindennapi kenyerünket add meg nekünk ma, és bocsásd meg vétkeinket, miképpen mi is megbocsátunk az ellenünk vétkezőknek; és ne vigy minket kísértésbe, de szabadíts meg a gonosztól!

Mert tied az ország, a hatalom és a dicsőség, Atya és Fiú és Szentlélek, most és mindenkor és örökkön-örökké!

Amen.

Tropárok

2. hang

Az istenfélő József, / levévén a fáról a te legtisztább testedet, / tiszta gyolcsba göngyölé, /’ és illatos szerekkel ellátva új sírba helyezé. (szükség szerint többször ismételve)

Dicsőség. Most és. 2. hang

A kenethozó asszonyok előtt a sírnál megjelenő angyal ezeket mondá: / A kenetek a halottakat illetik, /’ Krisztus az enyészettől idegen maradt.

Uralkodó Urunk, Jézus Krisztus! Áldunk és magasztalunk téged, mint Megváltónkat, a tisztes és isteni nagy böjt eltöltéséhez nekünk nyújtott gazdag segítségedért, mely böjtnek viselésére saját példád által serkentettél bennünket s tartalmát, a mi üdvösséges megtérésünkre, lelkünk és testünk megtisztulására, negyvennapi időben határoztad meg. Véghetetlen kegyességednél fogva azzal is megvigasztaltál bennünket, hogy böjti vezeklésünk feleútján, a te drága feszületed képe előtt leborulhattunk és azt méltatlan ajkaink hozzáérintése által csókolhattuk; dicsőítvén téged, mint a keresztfán megfeszített Istenünket. Áldunk és magasztalunk téged, hogy megengedted szemlélnünk a te kedveltednek, Lázárnak negyednapi feltámadását és Jeruzsálembe való ünnepélyes bevonulásodat mely alkalommal követői lehettünk ama zsidó gyermekeknek, kik pálmaágakat tartván kezeikben, hozsannát kiáltanak néked. Áldunk és magasztalunk téged, hogy méltattál bennünket a te legszentebb és üdvösséghozó kínszenvedésed csodálhatására, s egyszersmind érdemesítettél, hogy a mai szent napon vérző kebellel boruljunk le a te isteni kereszted, a lándzsa, nádvessző, ecetes szivacs, élethozó halálod és szent oldalod sebe előtt, melyből vér és víz folyt a világ üdvösségére; s fájdalmas szívvel tanúi legyünk keresztről való levételed és testszerinti sárba helyeztetésednek. Áldunk és magasztalunk téged megváltó Istenünk! a boldogító reményért, hogy kegyességed szerint megengeded nekünk feltámadásod fényes emlékünnepét is elérnünk, melyen örömtől eltelve, téged az arkangyalokkal, angyalokkal, Kerubokkal, Szeráfokkal, minden mennyei Erőkkel és Szentekkel, kiváltképen pedig a te szeplőtelen Anyáddal, az Istenszülő Szűzzel, dícsérendünk és magasztalandunk. Most pedig üdvhozó halálod és eltemettetésedet dicsőítve, szent sírod előtt mély alázattal leborulunk és e szent hajlékban egybegyült szolgáidért áhitattal könyörgünk: fogadd kegyesen a mi megtérésünket, imádságainkat, böjtöléseinket, könnyeinket, sóhajtásainkat s térdhajtásainkat, miket szívünk töredelmességében és lelkünk alázatosságában, bűneink bocsánatára néked felajánljuk. Fogadd kegyesen a mi gyónásunkat és bűnbánatunkat, mikép elfogadtad a vámszedő alázatos fohászkodását, s bocsásd meg nekünk, harmadnapi föltámadásodért, minden szándékosan és akaratlanul elkövetett vétkeinket. Tisztíts meg bennünket is, mint ahogy megtisztítottad a lábaidat könnyhullatással áztató bűnös nőt; és fogadj be minket is, mint befogadtad a téged megtagadó s később vétke felett keserű könnyek közt bánkódó Pétert, ontsd szíveinkbe a te félelmedet, hogy teljes szívünkből tiszteljünk és imádjunk téged s többé ne térjünk vissza a tisztátalan és gonosz cselekedetekre; hanem add, hogy őrizzük meg a te parancsolataidat életünk minden napjaiban és a te akaratod szerint járjunk; és méltass bennünket, mikép kárhozat nélkül részesüljünk a te legtisztább tested és drága véredben, hogy részeseivé tétetvén a te harmadnapi feltámadásodnak, minden Szentekkel együtt a mennyeknek országára is méltóknak találtassunk. Mert te vagy az irgalom és üdvösség Istene és nélked dicsőítést, hálaadást, tiszteletet. és imádást küldünk, a te kezdetnélküli Atyáddal, legszentebb, jóságos és elevenítő Lelkeddel együtt most és mindenkor és örökkön örökké.      

Amen.

Elbocsátó

Bölcsesség!

Adj áldást!

Krisztus, a mi Istenünk ki áldott és dicsőített öröktől fogva.

Tedd erőssé, Isten, az igaz katolikus hitet örökkön-örökké!

Legszentebb Istenszülő üdvözíts minket!

Ki a keruboknál tiszteltebb és a szeráfoknál hasonlíthatatlanul dicsőbb vagy, ki az Istent, az Igét sérülés nélkül szülted, téged valóságos Istenszülő magasztalunk!

Dicsőség neked, Krisztus Istenünk, a mi reménységünk, dicsőség néked!

Dicsőség az Atyának és Fiúnak és Szentléleknek, most és mindenkor és örökkön-örökké. Amen. Uram, irgalmazz! Uram, irgalmazz! Uram, irgalmazz! Adj áldást uram!

Krisztus igaz Istenünk, aki miérettünk, emberekért és a mi üdvösségünkért a borzalmas szenvedéseket, az életadó keresztet s az önkéntes eltemetést testileg elfogadta, az ő legtisztább Anyjának, szentéletű és isteni ihletségű atyáinknak és minden szenteinek esedezései által könyörüljön rajtunk és üdvözítsen minket, mint jóságos és emberszerető.

Amen.

Az Úr áldása reátok az ő kegyelmével és emberszeretetével mindig, most és mindenkor és örökkön-örökké!

Amen.